Hi-Fi (High fidelity) je pojem, používaný audiofily i výrobci spotřební elektroniky pro označení vysoké věrnosti reprodukce akustického signálu, případně celé cesty od záznamu po reprodukci. Zařízení, označovaná jako Hi-Fi, mají splňovat minimální požadavky, specifikované normou DIN 45 500 z roku 1966[zdroj?] . Pojem byl užíván od 50. let 20. století, po roce 2000 se pro nejdražší a nejkvalitnější zařízení ale užívá spíše pojem high-end audio.
Podmínky vysoké věrnosti jsou definovány pro elektroakustický řetězec i jeho jednotlivé části příslušnými ČSN dle doporučení IEC a jsou ekvivalentní[zdroj?] k normám DIN 45 500 Hi-Fi.
Norma omezuje hluky, šumy i různé druhy harmonického i neharmonického zkreslení.
Samotná historie se datuje od dvacátých let 20. století, kde s rozvojem elektroakustiky, mikrofonů, zesilovačů a reprodukčních zařízení vznikala i kritéria jejich používání a posuzování. První aparatury pro kvalitní reprodukci byly vyráběny pro zvuková kina. Největší rozmach éry Hi-Fi byl zaznamenán v padesátých a šedesátých létech minulého století, kdy kvalitní reprodukční technika začala být dostupná pro širší veřejnost. Tyto aktivity vedly v německém Deutsches Institut für Normung (DIN) v roce 1966 k vytvoření standardu – norma pro Hi-Fi DIN 45500.
Významným milníkem historie Hi-Fi [zdroj?] byl přelom roku 1952 a 1953, [1] [2] [3] kdy technologie a trh natolik pokročily, že byly vytvořeny podmínky pro vyšší výkony a kvalitu, od roku 1953 [zdroj?] se již setkáváme s kategorií zařízení Hi-Fi.
Významnými osobnostmi byli vynikající zvukoví inženýři Sid Smith a Ed Miller, kteří pracovali do roku 1953 ve společnosti Radio Craftsmen, kde Sid Smith postavil dvě verze C500, rádia o výkonu 10 W, po odchodu z Radia Craftsmen pracoval rok ve společnosti Sherwood Electronic Labs v Chicagu, kterou roku 1953 založil Ed Miller se svým společníkem Johnem Snowem. [4] [5] [6] [7] [8] [9]
V Sherwood Electronic Labs Sid Smith postavil C500A, první high fidelity přístroj, 15wattový zesilovač spojený s rádiem, které bylo možno již poslouchat stereofonně, při zakoupení dvou C500A, pro každý kanál jeden přijímač. Doposud byly vyráběny zesilovače a rádia odděleně, Sid Smith setrval ve společnosti Sherwood Electronic Labs pouze rok, pak odešel jako hlavní inženýr do společnosti Marantz. Cena jednoho přístroje C500A představovala cca 40 % průměrné mzdy, 99 amerických dolarů. [10] [11] [12] [13]
Vnímání člověka je zatíženo značnou nelinearitou (základní charakteristiky zvuku vnímá ucho logaritmicky). Přesné modelování a simulace vlastností sluchových orgánů jsou stále ve fázi výzkumů. Je známo, že některé druhy zkreslení působí více rušivě než jiné. Existují také druhy zkreslení, které umíme zdokumentovat, a podle některých zdrojů existují druhy zkreslení, které zdokumentovat neumíme. [14]
Zatím jako jediný a spolehlivý způsob[zdroj?], jak posoudit zvukové zařízení a jeho kvalitu, je jeho poslech. [15]
Uvedené parametry platí pro Hi-Fi přístroje bez ohledu na šířku pásku nebo na to, zdali je přístroj cívkový nebo kazetový. [17]
Elektroakustické řetězce mají od zdroje signálu běžnou přebuditelnost 20 dB, pro studiové a profesionální použití mají mít od zdroje signálu přebuditelnost 40 dB, úrovně jsou vztaženy k nominální, hodnotě signálu. [18]