Manfredonia | |
---|---|
![]() | |
Poloha | |
Souřadnice | 41°38′ s. š., 15°55′ v. d. |
Nadmořská výška | 5 m n. m. |
Časové pásmo | UTC+01:00 (standardní čas) UTC+02:00 (letní čas) |
Stát | ![]() |
Region | Apulie |
Provincie | Foggia |
![]() ![]() Manfredonia | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 356,93 km² |
Počet obyvatel | 54 312 (2021) |
Hustota zalidnění | 152,2 obyv./km² |
Správa | |
Telefonní předvolba | 0884 |
PSČ | 71043 |
Označení vozidel | FG |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Manfredonia je italské město v regionu Apulie. Leží na poloostrově Gargano, součástí jeho katastru je Národní park Gargano. Je sídlem arcibiskupa společné arcidiecéze Manfredonia-Vieste-San Giovanni in Rotondo.
Monte Sant'Angelo, San Giovanni Rotondo, San Marco in Lamis, Zapponeta, Cerignola, Foggia.
Zdroj: [1]
Starověké Siponto (jižní část Manfredonie) bylo připisováno Diomedovi, hrdinovi trojské války. Ve skutečnosti je pravděpodobně založili Daunové, přistěhovalci z Ilýrie. Dochovalo se na 2000 náhrobních stél ze 7.-6. století př. n. l. s tesanými scénami i nápisy. Během druhé punské války dobyli Siponto Římané.
Zemětřesení v roce 1223 proměnilo krajinu v močál a následovala malárie. Proto Manfred, syn štaufského císaře Fridricha II., v roce 1256 položil základní kámen nového města o tři kilometry severněji a dal sídlu své jméno. Manfred se dostavby hradu nedožil, protože padl v bitvě u Beneventa proti Karlu z Anjou. Anjouvoci hrad dokončili a město přejmenovali na Sypontum Novellum (Nuova Siponto), ale nový název se nevžil. V roce 1528 Manfredonia odolala útoku francouzského vojska krále Františka I. pod vedením maršála Lautreca.
Když Manfredonii v roce 1620 dobyli a vyplenili osmanští Turci, zapálili město a srovnali se zemí vše kromě hradu a městských hradeb. Teprve na počátku 19. století došlo k pomalé dostavbě, ke stavbě přístavu a k rozvoji námořního obchodu s Jadranem.
Po vstupu Itálie do války v červnu 1940 fašisté zřídili v Manfredonii koncentrační tábor v prázdných zděných jatkách nedaleko nádraží. Od roku 1940 do roku 1943 táborem prošlo celkem 519 osob, v průměru 170 denně. Většinou to byli političtí odpůrci režimu, kteří si již odpykali několik let ve vězení, příslušníci slovanských menšin z italských pohraničních provincií a Jugoslávci z oblastí okupovaných Itálií. Nešlo o tábor vyhlazovací, zrušen byl v září 1943.