Pararula | |
---|---|
![]() Pararula z oblasti Bystrá, Nízké Tatry | |
Zařazení | metamorfovaná hornina |
Hlavní minerály | křemen, slídy (převládá biotit), živce (hlavně plagioklas) |
Akcesorie | granáty, staurolit, andalusit |
Textura | pásková |
Barva | šedá, hnědá |
Pararula je přeměněná hornina, typ ruly, která vznikla vysokostupňovou přeměnou sedimentů.
Termín pararula (paragneiss) zavedl v roce 1891 Karl Heinrich Rosenbusch.
Pararula vznikla přeměnou sedimentárních, zejména pelitických a drobových hornin v amfibolitové facii.[1] Patří k nejrozšířenějším regionálně přeměněným horninám.
Hlavními minerály pararul jsou křemen, živce, s vysokým podílem plagioklasu a slídy, z nichž většinou převládá biotit,[1] při vyšším stupni přeměny může obsahovat i značný podíl aluminosilikátů jako jsou kyanit, andalusit a sillimanit, též cordierit, staurolit a granáty. Podle obsahu dalších minerálů se rozlišuje svorová pararula (s nízkým obsahem živců), pararula grafitová, dvojslídnatá, amfibol-biotitová atd. Kinzigit je označení granáto-grafitické pararuly.[2]
V Českém masivu tvoří pararuly hlavní masu hornin moldanubika. Vyskytují se v Alpách, Schwarzwaldu a jinde. V Západních Karpatech jsou součástí veporického i tatrického krystalinika, kde většinou jde o pararuly s obsahem sillimanitu a granátu. Jsou známy z Považského Inovce, Malé Fatry, ve Vysokých a Nízkých Tatrách, stejně jako vystupují v krystaliniku zemplinika. Plagioklasové pararuly vystupují především v Slovenském rudohoří.[3]
Pararuly nemají žádné významnější praktické použití ani větší ekonomický význam. Mohou být využity jako kamenná drť a stavební kámen.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pararula na slovenské Wikipedii.