Staatliche Museen zu Berlin | |
---|---|
![]() | |
Údaje o muzeu | |
Stát | ![]() |
Webové stránky | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. | |
Staatliche Museen zu Berlin (Státní muzea v Berlíně) je sdružení berlínských institucí, které zahrnuje 17 muzeí, knihovny, vědecké ústavy a podpůrné organizace. Jsou řízeny Nadací pruského kulturního dědictví (Stiftung Preußischer Kulturbesitz, SPK) a financovány německou federální vládou i vládami spolkových zemí. Sbírky z obou částí Berlína byly sloučeny po sjednocení Německa na základě Smlouvy o sjednocení z 1. ledna 1992. Berlínská státní muzea se roku 2007 stala s 2000 zaměstnanci a ročním rozpočtem 250 milionů euro největším komplexem muzejních institucí v Evropě s 5 miliony návštěvníků ročně.
Počátky tří hlavních nadačních institucí - Muzea, knihovny a archivu se datují do roku 1661, kdy Velký kurfiřt Fridrich Vilém I. Braniborský založil v křídle berlínského paláce vlastní knihovnu. Roku 1830 Karl Friedrich Schinkel založil Altes Museum a začalo budování muzeí na Muzejním ostrově. Již po rozpuštění říše na konci první světové války byla státem řízená muzea v centru Berlína spojena do podoby Staatliche Museen zu Berlin. Skutečná síť muzeí vznikla zákonem německého Spolkového sněmu až roku 1957, za účelem zachování kulturního dědictví Pruska. Vzhledem k tomu, že některá pruská muzea a knihovny zůstaly ve východním Berlíně, musela SPK stavět na západě nové budovy. Kulturforum a Staatsbibliothek vznikly na Potsdamer Platz, zatímco v Dahlemu byla postavena muzea pro neevropské sbírky.
K Nadaci pruského kulturního dědictví (Stiftung Preußischer Kulturbesitz) se kromě federální vlády připojily také spolkové země Bádensko-Württembersko, Berlín, Severní Porýní-Vestfálsko a Šlesvicko-Holštýnsko a roku 1975 se přidaly další země, včetně Bavorska. Spolková vláda, stejně jako Berlín a Severní Porýní-Vestfálsko posílají dva zástupce do 20členné správní rady a zbývající země po jednom. Finanční zátěž nese ze 75 procent federální vláda, zbývajících 25 procent přebírají země podle složitého klíče, který je založen na příjmech obyvatelstva a daních.
Muzejní ostrov je od roku 1999 součástí světového kulturního dědictví UNESCO. Nacházejí se na něm Alte Nationalgalerie, Altes Museum, Neues Museum, Bode Museum, Pergamon Museum, Berlínská katedrála (Berliner Dom) a Rajská zahrada (Lustgarten).
Zvláštním rysem Staatliche Museen zu Berlin je, že se nejedná o dvorskou sbírku. Její encyklopedická šířka vznikla prací mnoha soukromých donátorů, vědců a historiků umění a budovali ji ředitelé jako Richard Schöne, Wilhelm von Bode nebo Hugo von Tschudi. Po roce 1933 nacisté mimo jiné vyhnali Maxe Friedländera, ředitele Gemäldegalerie, a Curta Glasera, ředitele umělecké knihovny i mnoho židovských vědců. Ze sbírek bylo odstraněno přes 500 děl, která nacisté označili za Zvrhlé umění („Entarteten Kunst“). Další ztráty vznikly po válce, kdy bylo mnoho cenných artefaktů odvezeno jako válečná kompenzace do Ruska nebo Polska. Osud některých děl zůstává nejasný, protože v bunkru ve Friedrichshainu, kde byly uloženy obrazy Rubense nebo Tiziana, vojáci Rudé armády způsobili požár a není známo, zda obrazy předtím odvezli do Ruska. Roku 1958 Rusové část zabavených uměleckých děl vrátili do Východního Berlína.[1]
Síť Staatliche Museen zu Berlin zahrnuje 15 sbírek a čtyři výzkumná zařízení v pěti lokalitách.
Přeloženo z německé Wikipedie