Manspreading (בתרגום חופשי לעברית: פישוק רגליים גברי) הוא ביטוי לתנוחת ישיבה בתחבורה ציבורית או במרחב ציבורי אחר, כאשר הרגליים פשוקות באופן שעלול לגרום לאדם הפושק אותן להיצמד לשכניו באופן לא נעים או אף לשבת על יותר ממושב אחד ולדחוק את שכניו ממושביהם.[1] פרקטיקה זו נפוצה בעיקר אצל גברים. הן היישום שלה והן הפרקטיקה עצמה זכו לביקורת וגרמו למחלוקות אינטרנטיות במקומות שונים בעולם.[2][3]
המונח הופיע לראשונה במסגרת קמפייןפמיניסטי נגד פישוק גברי שהתחיל בטאמבלר ב-2013. בינואר 2015 השיקה רשות התחבורה העירונית בניו יורק (אנ') קמפיין נגד התופעה.[4] ישיבה באופן שתופס יותר ממושב אחד ומפריע לנוסעים אסורה לפי כללי רשות התחבורה העירונית בניו יורק, ואף מהווה עבירה על החוק שבגינה ניתן להטיל תשלום קנס ואף מאסר.[5]משטרת ניו יורק עצרה מספר נוסעים בגין תפיסת יותר ממושב אחד כשישבו בפישוק רגליים.[6][7]
אטימולוגיה
המילה "manspreading" היא הלחם של המילים "גבר" ו"פישוק". המילה כלולה באתר הרשמי של מילון אוקספורד מאז אוגוסט 2015.[8]
תגובות של רשויות תחבורה
רשות התחבורה בניו יורק (Metropolitan Transportation Authority – MTA) וכן הרשות האזורית בסיאטל ערכו קמפיינים להעלאת מודעות לנושא.[9] בקמפיין בניו יורק הפוסטרים נושאים סלוגנים כגון "אחי, הפסק לפשק, בבקשה".[10] ביוני 2017 השיקה רשות התחבורה של מדריד קמפיין נגד manspreading, והתקינו שלטים שמזהירים נגד התנהגות זו בכל אמצעי התחבורה הציבוריים.[11] אקטיביזם למיגור פרקטיקת הפישוק כולל צילום גברים בתחבורה הציבורית והעלאת התמונות לאינטרנט. דוגמה לאקטיביזם כזה בישראל הוא בדף "גברים באוטובוסים" בפייסבוק,[12] אשר מפרסם תמונות שנשים שולחות של גברים שהפישוק שלהם מפריע להן בעת נסיעתן.[13]
מחלוקת
בעת שמתנגדי הפישוק הגברי מציינים את חוסר הנימוס ואפילו האגרסיביות שבהתנהגות הזו, מבקרי הקמפיינים טוענים שהמתנגדים מתמקדים רק בגברים ומתעלמים מנשים שנוקטות בפרקטיקה זהה. גם פרקטיקת השיימינג של העלאת תמונות זוכה לביקורת,[14] במיוחד כשאלה מציגות מצב של גבר שתופס מקום באוטובוס או רכבת בהם ישנו הרבה מקום פנוי.
בין הטענות של המתנגדים למונח – הטענה שלגברים אין ברירה אלא לשבת ברגליים פשוקות מסיבות פיזיולוגיות.[15] יש אף מי שכינו את הפרקטיקה של נשים לתפוס מקום נוסף עבור תיקיהן "womanspreading".[16] באשר לפרקטיקה הזו של נשים, פעילות פמיניסטיות מציינות שזוהי אכן פרקטיקה קיימת, שנובעת מניסיון לשמור מפני הטרדות מיניות,[17] אך אינן מתייחסות לקיום התופעה בכללותה.