![]() | ||||||
סינגל בביצוע ריק אסטלי | ||||||
מתוך האלבום Whenever You Need Somebody | ||||||
יצא לאור | 27 ביולי 1987 | |||||
---|---|---|---|---|---|---|
הוקלט |
1987 ![]() | |||||
סוגה | דאנס-פופ • בלו-אייד סול | |||||
שפה | אנגלית | |||||
אורך |
3:35 (גרסת אלבום) 3:32 (מיקס ווקל 7") 3:30 (גרסה אינסטרומנטלית) | |||||
חברת תקליטים | RCA | |||||
כתיבה | סטוק אייטקן ווטרמן | |||||
לחן | סטוק אייטקן ווטרמן | |||||
הפקה | סטוק אייטקן ווטרמן | |||||
| ||||||
![]() ![]() |
Never Gonna Give You Up הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הבריטי ריק אסטלי, אשר יצא לאור כסינגל הבכורה שלו ב-27 ביולי 1987. השיר נכתב והופק על ידי סטוק אייטקן ווטרמן ויצא כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של אסטלי, Whenever You Need Somebody. השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות, בהם מצעד הסינגלים הבריטי, בו שהה כחמישה שבועות במקום הראשון ובילבורד הוט 100.[1] השיר זכה בפרס לסינגל בריטי בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 1988. הווידאו קליפ של השיר הפך לתופעת אינטרנט פופולרית, שהוקנה לה השם "ריקרולינג". בעקבות כך, זכה הקליפ בשנת 2008 בפרס "המשחק הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.[2]
השיר הוקלט באולפני PWL בדרום לונדון. הבס בשיר הופק באמצעות הסינתיסייזר הדיגיטלי "Yamaha DX7", תוך שנעשה שימוש גם בכלי האלקטרוני "Linn 9000" עבור תופים וסקוונסר. מייק סטוק (אנ'), שהשתתף בהפקת השיר, טען כי להיטו של הזמר האמריקאי קלונל אברמס (אנ'), "Trapped" משנת 1985 השפיע רבות על הפקת השיר.[3]
ב-12 במרץ 1988 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.[4] בנוסף, הגיע לצמרת של כ-25 מצעדים שונים ברחבי העולם.[1] במצעד הסינגלים הבריטי, שהה השיר במקום הראשון כ-5 שבועות רצופים.[5]
השיר שימש כנושא למתיחה אינטרנטית פופולרית בשם "ריקרולינג", תוך שימוש בקישורים מטעים (בדרך כלל כתובות URL מקוצרות) המפנים לקליפ השיר. המקור למתיחה הוא במערכת הפורומים 4chan במאי 2007, בה זכתה המתיחה לפופולריות רבה באינטרנט לאחר השימוש בה ביום הכזבים הבינלאומי אחד באפריל בשנת 2008 על ידי חברות מדיה ואתרים שונים, בהם פלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב, בה כל הקישורים לסרטוני וידאו בדף הבית הפנו לקליפ של השיר.
בשנת 2018 השיר נכלל במקום ה-33 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר משנות ה-80 של מגזין Time Out.[6]
על פי דיווחים, השיר הושמע כחלק ממסע פסיכולוגי לשכנוע הדיקטטור הפנמי מנואל נורייגה להיכנע במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה בשנת 1989, יחד עם שירים אחרים כ-"I Fought the Law" של להקת הקלאש.[7]
בשנת 2020 דירג הגרדיאן את השיר במקום 44 ברשימת "The 100 greatest UK No 1s".[8]
ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
---|---|---|---|
בילבורד | 500 שירי הפופ של כל הזמנים | 244 | [9] |
הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי סימון וסט (אנ') והועלה לערוץ היוטיוב של אסטלי ב-25 באוקטובר 2009. ב-29 ביולי 2021, הקליפ חצה את סף מיליארד הצפיות.[10]
![]() | |||
---|---|---|---|
מדינה | מצעד | מיקום שיא | |
![]() |
Ö3 אוסטריה טופ 40 | 4 | |
![]() |
מצעד הסינגלים האיטלקי | 3 | |
![]() |
מצעד הסינגלים האירי | 2 | |
![]() |
בילבורד הוט 100 | 1 | |
מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 | ||
![]() |
מצעד הסינגלים הבריטי | 1 | |
![]() |
GfK – טופ 100 | 1 | |
![]() |
מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 | |
![]() |
VG-lista | 1 | |
![]() |
המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 | |
![]() |
אולטראטופ 50 | 1 | |
![]() |
SNEP | 6 | |
![]() |
סוורייטופליסטן | 1 | |
![]() |
המצעד השווייצרי | 2 |
![]() | |||
---|---|---|---|
מדינה | מצעד | מיקום שיא | |
![]() |
מצעד הסינגלים הבריטי | 73 |
![]() | |||
---|---|---|---|
מדינה | מצעד | מיקום שיא | |
![]() |
מצעד הסינגלים האיטלקי | 13 | |
![]() |
מצעד הסינגלים הבריטי | 1 | |
![]() |
מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 5 | |
![]() |
אולטראטופ 50 | 7 | |
![]() |
המצעד השווייצרי | 20 |
![]() | |||
---|---|---|---|
מדינה | מצעד | מיקום שיא | |
![]() |
מצעד הסינגלים האוסטרלי | 8 | |
![]() |
בילבורד הוט 100 | 4 |
![]() | |||
---|---|---|---|
מדינה | מצעד | מיקום שיא | |
![]() |
בילבורד הוט 100 | 449 | |
![]() |
מצעד הסינגלים הבריטי | 169 |
מדינה | תואר | מכירות |
---|---|---|
אוסטרליה (ARIA) | זהב | 30,000 |
ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
בריטניה (BPI) | פלטינה | 1,000,000[11] |
גרמניה (BVMI) | זהב | 250,000 |
הולנד (NVPI) | פלטינה | 100,000 |
צרפת (SNEP) | כסף | 267,000[12] |
קנדה (Music Canada) | זהב | 50,000 |
שוודיה (GLF) | זהב | 25,000 |
פרס המוזיקה הבריטית לשיר השנה | ||
---|---|---|
1977–2000 | "Bohemian Rhapsody" – קווין / "A Whiter Shade of Pale" – פרוקול הארום (1977) • "Tainted Love" – Soft Cell (1982) • "Come On Eileen" – דקסיז מידנייט ראנרס (1983) • "Karma Chameleon" – Culture Club (1984) • "Relax" – פרנקי הולך להוליווד (1985) • "Everybody Wants to Rule the World" – טירז פור פירז (1986) • "West End Girls" – פט שופ בויז (1987) • "Never Gonna Give You Up" – ריק אסטלי (1988) • "Perfect" – Fairground Attraction (1989) • "Another Day in Paradise" – פיל קולינס (1990) • "Enjoy the Silence" – דפש מוד (1991) • "These Are the Days of Our Lives" – קווין (1992) • "Could It Be Magic" – טייק ד'את (1993) • "Pray" – טייק ד'את (1994) • "Parklife" – בלר (1995) • "Back for Good" – טייק ד'את (1996) • "Wannabe" – ספייס גירלז (1997) • "Never Ever" – אול סיינטס (1998) • "Angels" – רובי ויליאמס (1999) • "She's the One" – רובי ויליאמס (2000) | |
2001–הווה | "Rock DJ" – רובי ויליאמס (2001) • "Don't Stop Movin'" – S Club 7 (2002) • "Just a Little" – ליברטי איקס (2003) • "White Flag" – דיידו (2004) • "Your Game" – ויל יאנג (2005) • "Speed of Sound" – קולדפליי (2006) • "Patience" – טייק ד'את (2007) • "Shine" – טייק ד'את (2008) • "The Promise" – Girls Aloud (2009) • "Beat Again" – JLS (2010) • "Pass Out" – טייני טמפה בהשתתפות לאברינת' (2011) • "What Makes You Beautiful" – ואן דיירקשן (2012) • "Skyfall" – אדל (2013) • "Waiting All Night" – רודימנטאל בהשתתפות אלה אייר (2014) • "Uptown Funk" – מארק רונסון בהשתתפות ברונו מארס (2015) • "Hello" – אדל (2016) • "Shout Out to My Ex" – ליטל מיקס (2017) • "Human" – ראג-אנ'-בון מאן (2018) • "One Kiss" – קלווין האריס ודואה ליפה (2019) • "Someone You Loved" – לואיס קפלדי (2020) • "Watermelon Sugar" – הארי סטיילס (2021) • "Easy on Me" – אדל (2022) • "As It Was" – הארי סטיילס (2023) • "As It Was" – הארי סטיילס (2023) • "Escapism" – ריי בהשתתפות 070 שייק (2024) |