Francesco I. Sforza | |
---|---|
vévoda milánský | |
![]() Francesco I. Sforza kolem roku 1460 autor Bonifacio Bembo | |
Doba vlády | 1450 – 1466 |
Narození | 23. července 1401 San Miniato |
Úmrtí | 8. března 1466 Milano |
Manželky | Polissena Ruffo Blanka Marie Visconti |
Dynastie | Sforzové |
Otec | Muzzio Attendolo Sforza |
Matka | Lucia Terzani da Marsciano |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Francesco I. Sforza (česky: František I. Sforza, 23. července 1401, San Miniato – 8. března 1466, Milán) byl italský vojevůdce (condottiero) a první milánský vévoda z rodu Sforzů.
Narodil se ze vztahu hraběte z Contignoly, pána Beneventa a Manfredonie Muzia Attendola zvaného Sforza (1369 – 1424) s Lucií Terzani da Marsciano.[1]
Jako kondotiér bojoval ve službách několika italských knížat (panovníků) - neapolských králů i papežů. V r. 1425 nakonec vstoupil do služeb milánského vévody Filipa Viscontiho. V jeho službách strávil přes 20 let (1425 - 1447). Vztahy s milánským vévodou se mu podařilo upevnit svatbu s vévodovou dcerou Blankou.
Přestože by se mohlo zdát, že si Francesco zajistil svatbou s dědičkou milánského vévodství automaticky vládu nad městem, situace se pro Sforzu zkomplikovala. Milán totiž po smrti Filipa (†1447) vyhlásil tzv. Ambrosiánskou republiku a vypukla tak válka o dědictví milánské (1447–1450). Ta skončila vítězstvím Franceska Sforzy. Po dlouhém obléhání se vyhladovělí Miláňané rozhodli otevřít své brány a přijmout Franceska Sforzu pánem města (25. března 1450).
Jako vévoda se v zahraniční politice mohl opřít především o podporu, kterou mu poskytoval Cosimo Medicejský, pán Florencie. Po míru v Lodi (1454) se jeho pozice ještě více upevnila, zvláště po ovládnutí Janova (1464 - 1477).
Poprvé se oženil v roce 1418 s montaltskou hraběnkou Polissenou Ruffo (1400–1420). Narodilo se jim jedno dítě:
25. října 1441 se oženil s o 24 let mladší Blankou Marií (1425–1468), nemanželskou dcerou milánského vévody Filipa Marii Viscontiho. V manželství se narodilo 8 dětí[1]:
Kromě výše zmíněných potomků z tohoto manželství měl i celou řadu dětí nemanželských, odhadovaný počet se pohybuje mezi 22 až 120.[2]
Předchůdce: Filippo Maria |
![]() |
Milánský vévoda 1450 – 1466 |
![]() |
Nástupce: Galeazzo Maria |