Jeho Eminence Teodolfo Mertel | |
---|---|
jáhen a kardinál Vicekancléř Svaté římské církve | |
![]() Kardinál Teodolfo Mertel, Řím (1899) | |
Církev | římskokatolická |
Znak | ![]() |
Svěcení | |
Jáhenské svěcení | 16. května 1858 světitel Pius IX. |
Kardinálská kreace | 15. března 1858 kreoval Pius IX. |
Titul | kardinál-jáhen |
Vykonávané úřady a funkce | |
Zastávané úřady |
|
Osobní údaje | |
Datum narození | 9. února 1806 |
Místo narození | Allumiere |
Datum úmrtí | 11. července 1899 (ve věku 93 let) |
Místo úmrtí | Allumiere |
Místo pohřbení | Madonna delle Grazie al Monte, Allumiere, provincie Řím, Itálie |
Národnost | italská |
Rodiče | Isidore Mertel |
Povolání | právník a soudce |
Alma mater | Univerzita La Sapienza |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Teodolfo Mertel (9. února 1806 Allumiere, Lazio, Papežský stát – 11. července 1899 Allumiere, Lazio, Papežský stát) byl právník, jáhen a kardinál římskokatolické církve. Byl posledním kardinálem, který nebyl vysvěcen alespoň na kněze.[1]
Narodil se v městečku Allumiere v provincii Lazio, která byla tehdy součástí papežského státu, jako syn bavorského pekaře Isidora Mertela. Jako chlapec studoval v místní farní škole, kterou provozovali bratři kapucíni v Tolfě,[2] poté studoval v semináři v Montefiascone. Poté, co zde dokončil studium humanitních věd, navštěvoval římskou univerzitu Sapienza, kde 16. července 1828 získal doktorát z občanského i kanonického práva.[3]
V roce 1831 se Mertel stal právníkem římské kurie, kde rychle povýšil na soudce a poté na auditora Apoštolské Komory. Postupně stoupal v řadách kurie. Mezi jeho posty patřil i post prefekta Kongregace svatého Iva, společnosti právníků a prokurátorů, která poskytovala pro bono obhajobu chudých u soudů.[3]
Papež Pius IX. ho 15. března 1858 jmenoval kardinálem jáhnem, jeho titulárním kostelem byla bazilika Sant'Eustachio. O dva měsíce později, 16. května, jej papež Pius vysvětil na jáhna, takže v okamžiku, kdy byl jmenován kardinálem, vlastně ještě nebyl ve svěcení – byl posledním laikem v historii, který byl povýšen do kardinálské hodnosti. Mertel nebyl nikdy vysvěcen na kněze a v době své smrti byl posledním kardinálem, který nikdy nebyl vysvěcen na kněze. Jedním z důsledků toho bylo, že se účastnil mše, které předsedal jeho sekretář Pietro Gasparri, který se sám později stal kardinálem známým především díky své roli při zajištění Lateránské smlouvy s Italským královstvím.[2]
Mertel se zúčastnil konkláve v roce 1878, které zvolilo papeže Lva XIII. Během korunovačních obřadů Mertel zastával funkci protodiakona a korunoval nového papeže,[4] protože kardinál protodiakon Prospero Caterini tak nemohl učinit z důvodu nemoci.[5] V roce 1881 se po smrti kardinála Cateriniho stal kardinálem protodiakonem a rozhodl se také pro změnu titulu kostela Santa Maria na Via Lata, který dříve držel zesnulý kardinál.
Papež Lev XIII. jmenoval Mertela v roce 1884 vicekancléřem Svaté římské církve, kterým byl až do své smrti,[2] v té době nechal změnit jeho titul, tentokrát na titul baziliky San Lorenzo in Damaso, připojené k bývalé Kanceláři papežských států a držené podle tradice kardinály, kteří tento úřad zastávali.[3] Protože kardinál Mertel nebyl vysvěceným knězem, byl kardinálský kněžský titul San Lorenzo in Damaso považován za jáhenství pro illa vice.
V posledních letech svého života odešel Mertel na odpočinek do svého rodného města, kde v roce 1899 zemřel. Jeho pohřební vigilie se konala v kostele Nanebevzetí Panny Marie, hlavním kostele města, a poté byl pohřben do rodinné hrobky ve svatyni Madonna delle Grazie al Monte ve městě.[2]
V roce 1917, osmnáct let po smrti kardinála Mertela, papež Benedikt XV. kánonem 232 Kodexu kanonického práva z roku 1917 nařídil, že všichni kardinálové musí být vysvěceni na kněze.[6]
V tomto článku byly použity překlady textů z článků Teodolfo Mertel na anglické Wikipedii a Teodolfo Mertel na italské Wikipedii.
Předchůdce: Domenico Savelli |
![]() |
Ministr vnitra papežských států 10. března 1853 – 15. března 1858 |
![]() |
Nástupce: Andrea Pila |
Předchůdce: Luigi Gazzoli |
![]() |
Kardinál jáhen u sv. Eustacha 18. března 1858 – 18. listopadu 1881 |
![]() |
Nástupce: Angelo Jacobini |
Předchůdce: Prospero Caterini |
![]() |
Prefekt ekonomie Kongregace Propaganda Fide 26. září 1860 – 26. srpna 1863 |
![]() |
Nástupce: Carlo Sacconi |
Předchůdce: Carlo Sacconi |
![]() |
Prefekt Nejvyššího tribunálu Apoštolské signatury 2. června 1877 – 29. června 1879 |
![]() |
Nástupce: Carlo Luigi Morichini |
Předchůdce: Domenico Carafa della Spina di Traetto |
![]() |
Sekretář Apoštolských listů 29. června 1879 – 24. března 1884 |
![]() |
Nástupce: Flavio Chigi |
Předchůdce: Prospero Caterini |
![]() |
Kardinál protodiakon 28. října 1881 – 24. března 1884 |
![]() |
Nástupce: Domenico Consolini |
Předchůdce: Prospero Caterini |
![]() |
Kardinál jáhen v Santa Maria in Via Lata 18. listopadu 1881 – 24. března 1884 |
![]() |
Nástupce: Lorenzo Ilarione Randi |
Předchůdce: Antonio Saverio De Luca |
![]() |
Kardinál kněz San Lorenzo in Damaso 24. března 1884 – 11. července 1899 |
![]() |
Nástupce: Lucido Maria Parocchi |
Předchůdce: Antonio Saverio De Luca |
![]() |
vicekancléř Svaté římské církve 24. března 1884 – 11. července 1899 |
![]() |
Nástupce: Lucido Maria Parocchi |
Předchůdce: Friedrich Johann Joseph Cölestin von Schwarzenberg |
![]() |
Kardinál protopresbyter 27. března 1885 – 11. července 1899 |
![]() |
Nástupce: Mieczysław Halka-Ledóchowski |