Psinka | |
![]() Cytoplazmové bunkové inklúzie vírusu psinky | |
Vedecká klasifikácia | |
---|---|
Psinka (lat. febris catarrhalis et nervosa Canum) je vírusové ochorenie, ktoré postihuje rozličné zvieratá,[1] medzi ktoré patria domestifikované i divoké druhy psov, kojotov, líšiek, pand, vlkov, fretiek, skunkov, medvedíkov čistotných a mačkovitých (aj keď u mačiek sa vyskytuje skôr mačacia psinka alebo tzv. panleukopénia), taktiež i plutvonožcov, niektoré primáty a rôzne ďalšie druhy. Tento vírus nepostihuje ľudí.
U psovitých postihuje psinka niekoľko orgánových systémov, vrátane gastrointestinálneho traktu a dýchacej sústavy, miechy a mozgu. Medzi bežné symptómy patria vysoká horúčka, zapálenie očí a výtoky z očí či nosa, ťažkosti s dýchaním a kašeľ, vracanie a hnačka, strata chuti do jedla a letargia a stvrdnutie nosa a stupají. Toto vírusové ochorenie môže byť sprevádzané sekundárnymi bakteriálnymi infekciami a môže sa prejavovať vážnymi neurologickými symptómami.
Psinka je spôsobená jednovlákonovým RNA vírusom Morbillivirus canis (v zahraničnej literatúre často pod skratkou CDV z Canine distemper virus) z čeľade Paramyxoviridae (z rovnakej čeľade pochádzajú vírusy, ktoré spôsobujú osýpky, mumps a bronchiolitídu u ľudí). Táto choroba je veľmi nákazlivá a prenáša sa vzduchom.[2] Morbidita a mortalita sa môžu medzi rôznymi druhmi zvierat veľmi líšiť, pričom u nevakcinovaných fretiek je úmrtnosť až 100 %. Aj keď u domácich prosv má akútna generalizovaný forma psinky vysokú mieru úmrtnosti, dĺžka trvania a vážnosť ochorenia závisia hlavne na veku zvieraťa, imunite a na virulencii kmeňa vírusu.[2][3] Napriek rozšírenému očkovaniu v mnohých oblastiach ostáva psinka vážnym ochorením psov a než bolo očkovanie dostupné bola hlavným dôvodom úmrtí psov na infekčné ochorenia.[4]
V Európe sa psinka poprvé objavila v Španielsku v roku 1761.[5] Edward Jenner ju opísal v roku 1809[5] a v roku 1905 francúzsky veterinár Henri Carré zistil, že toto ochorenie je spôsobené vírusom.[5] Carrého zistenia boli popierané anglickými výskumnikmi až do roku 1926, kedy Patrick Laidlaw a G.W. Dunkin skutočne potvrdili vírusový pôvod ochorenia.[5]
Prvú vakcínu vyvinul Talian Vittorio Puntoni.[6] V rokoch 1923 a 1924 publikoval dva články, v ktorých opísal prídavok formalínu do mozgového tkaniva nakazených psov, čím vytvoril vakcínu, ktorá úspešne potlačila vznik choroby u zdravých psov.[6] Komerčná vakcína bola vyvinutá v roku 1950, avšak kvôli jej obmedzenému použitiu je toto ochorenia stále bežné u mnohých populáciách zvierat.[7]
Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Canine distemper na anglickej Wikipédii.